EN VÄRLDSOMSEGLING UNDER HAVET
KAPITEL 1: OROANDE RYKTEN!
1868 STöRDES REDERINÄRINGEN AV RYKTEN OM ETT HÄMNDLYSTET,
HÄRJANDE SJÖODJUR. EN RAD UNDERLIGA HÄNDELSER
DRABBADE VISSA FARTYG PÅ SÖDERHAVET, OCH SJÖFARTEN
PÅ DEN MARDRÖMSLIKA FARLEDEN BESTOD NU AV ETT FÅTAL SKEPP.
Det finns inget sjöodjur.
Men vi behöver manskap.
Och för att rätt ska vara rätt, betalar vi dubbla lönen plus bonus,
Frisco-Shanghai, fram och tillbaka. Alla upphittade.
Alla döda menar du!
Mönstra inte på, grabbar.
Sjöodjur brukar strunta i såväl bonus som dubbel lön.
Ni kommer aldrig tillbaka för att hämta lön i Frisco.
Här har vi en som seglade på Gyllene Pilen och återkom helskinnad.
Kom här, Billy.
Tala om för dem vad du såg.
Det var absolut ett sjöodjur.
En kabellängd, från näbb till stjärtfena.
Och där kom det, brölande i natten,
med ett öga så stort som ett fyrljus.
Vi rammades från styrbord.
Vi krossades från babord.
Och sedan slog det till, midskepps.
Backen brast. Vi sjönk.
Fyrtio stackars sjömän drunknade.
Det här rör sig om en skeppsödeläggare.
Rena undret att gamle Billy lever.
- Berätta om tänderna. - Som storsegel, det svär jag på.
Och andedräkten rök som från en kamin.
Du har själv andedräkt så det förslår, min talföre vän.
Kan ni besvara några frågor? Jag är harpunerare.
Jag gillar vidunder av alla slag.
Håll dig borta från honom, din sjöskrävlare!
Jag ville bara lukta på andedräkten. Din känns på långa vägar.
Om vi kokar oljan ur honom, får alle man en sup,
om det går att svälja något efter hans skepparhistorier...
Där är de!
Sluta! Kom, Casey.
Inget passande ställe för en prästson.
Minnie!
Daisy, kom!
Nu lägger vi ut!
Vad håller ni på med?
Det är ingen idé att lasta ur. Seglatsen är inställd.
Inställd igen?
Det är inte klokt! Vi undersöker saken.
- Vänta här. - Ja, sir.
Stämmer det att seglatsen inställts?
Tyvärr, professorn. Besättningen lämnade skutan i morse.
Vi måste till Saigon. Finns det inget annat fartyg?
Nej, tyvärr. Nästa.
Halvvägs jorden runt från Paris - och så detta.
Vi kan inte göra någonting åt det.
Kan ju packa om och packa upp. Har jag gjort annat sista månaden?
Professorn.
Men San Francisco får njuta lite längre av ert sällskap.
Jag arbetar för Bulletinen. Herrarna här skriver för Globe och Post.
Hur står det till?
Vi hör gärna er åsikt gällande sjöodjuret.
Min åsikt är för närvarande negativ.
Men jag vet inte mer än vad ni gör.
Ett ögonblick, professorn.
Ja?
Vad anser nationalmuseet i Paris?
Ingen aning.
Vi hörde att ni tänkt samla fakta om sjöodjuret under er resa.
Då är ni tyvärr felunderrättad.
Jag besöker Orienten av rent vetenskapliga skäl,
om jag nu kommer dit.
Kan inte jättenarvalen bli 80 fot lång?
Fråga en fisk.
Kunde vi bara dyka djupt nog,
skulle vi alla förundras över varelserna där nere.
Kan en sådan varelse förstöra eller sänka ett skepp?
Var den stor nog är det inte otänkbart.
Tryck inte det. Var försiktig, professorn.
Då, mina herrar, skriver jag ett utlåtande senare.
Då förnekar ni inte möjligheten att sådana sjöodjur finns?
- Jag förnekar ingenting. - Är ni säker?
- Vad är det ni ritar? - En skiss av sjöodjuret.
Tack, professorn.
- Adjö. - Adjö, sir.
Glöm inte vingarna.
Se vad de har ställt till. Så sa jag aldrig.
- Se på den här teckningen. - Jag visste det.
"Havsdjupets fasor beskrevs idag
"av professor Arronax från Paris nationalmuseum."
Bara långsökt nonsens!
Långsökt?
Sjöodjurets proportioner stämmer rätt bra.
Ni kan inte mena allvar, professorn.
Det kan inte flyga iväg med en skuta i munnen.
Men själva storleken...
Det är en ganska stimulerande tanke när man tänker närmare på saken.
Ursäkta. Professor Arronax?
Inte fler reportrar. Nu räcker det.
Professorn är upptagen.
Jag representerar Förenta staternas regering.
Förenta staternas regering?
Får jag stiga på?
- Får han stiga på? - Naturligtvis, sir.
- Stig in, mr Howard. - Tack.
Jag ska fatta mig kort.
Jag hörde att ni vill till Orienten, samt att ni blivit fördröjd.
Om vi erbjuder att ordna er resa via en annan rutt,
en tre-fyra månaders kryssning genom Söderhavet?
- Skulle ni godta anbudet? - Ja, naturligtvis är jag intresserad.
Slå er ner.
Tack.
Då är ni och er assistent
amerikanska regeringens gäster
tills vi kan landsätta er i Saigon.
Varför hedrar ni professorn på detta sätt?
Det är vi som är hedrade.
Med kunnighet inom sjö och hav, blir ni en skarp iakttagare.
Era observationer påverkar allmänheten.
Vi kan antingen bekräfta eller dementera vissa rykten.
Jag visste det. Det hela gäller sjöodjuret.
- Stämmer det? - I högsta grad.
Enligt tidningarna tycks ni tro på ryktena.
Professorn har blivit felciterad.
Ja, tyvärr blev jag felciterad.
Men jag har ett öppet sinne.
Så mycket bättre. Er rapport blir objektiv.
Andra länder planerar också expeditioner.
Men jag tror att vi har vissa fördelar
om inte annat så för att ni kanske vill vara med.
- Det var vänligt sagt. - Vi antar ert anbud.
Bra.
Vill professorn följa med
för att möta Farragut?
Han har kommandot på krigsskeppet.
Jag bör nog tillägga att han har ganska uttalade åsikter
gällande sjöodjur.
- Han är inte så vidsynt i ämnet? - Definitivt inte.
Vi reste söderut och spänningen var hög.
Alle man höll utkik, och vakten hölls dag och natt.
Oavsett vad han själv ansåg om saken,
lämnade kapten Farragut inget åt slumpen.
Med sedvanlig grundlighet var planen att dela upp Stilla Havet i kvadrater
och genomsöka var och en.
Första månaden for vi i cirklar,
korsade vår bana fram och åter.
Det fanns inte en skymt av vårt byte.
Det fanns gott om falska alarm
vilket inte förhöjde stämningen.
Blås!
I lovart!
I ändlösa dagar och nätter finkammade vi Stilla Havet.
Hoppet började falna.
Det var ingen överraskning
då kapten Farragut natten till den 8 december 1868
inkallade oss till möte.
Jag tror mig ha fullgjort mina förpliktelser gällande den här legenden.
Som bevis har vi sjökorten här.
De redogör tillförlitligt
för tre och en halv månads ångkryssning
på jakt efter ett sjöodjur.
Jag anser att det inte finns och aldrig har funnits något sjöodjur.
- Upphör ni med sökandet? - Vi har inget annat val, professorn.
Vi sätter stopp för ryktena och ser till
att tidningarna tvingas återta sina överdrifter.
Men vi har inte bevisat någonting, kapten.
Vi bör inte slösa mera tid.
Jag står fast vid mitt beslut.
Vi landsätter er i Saigon.
Mina herrar.
Upp med hakan, professorn.
Ni glömmer allt då ni ser flickorna i Saigon.
Blev inte ni utlovad en belöning för sjöodjuret, mr Land?
Den visste jag att jag inte skulle få kamma in!
Jag ska ta hyra på första bästa valfångare.
Rik blir jag inte, men jag slipper peta tänderna med en harpun.
Kanske har vi tur. Vi kunde ha sjunkit.
Du skrämmer mig.
Var en god förlorare, professorn. De största fiskarna slipper alltid undan.
Så synd, professorn.
Jag vet att ni ville ha ett uppstoppat sjöodjur i nationalmuseet.
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare, kanske två
Om sprattlande fisken Och flickorna kära
Nätter som denna med månen i skyn
En rövare är det och sanningen nära
Det svär jag vid tatueringen min
Sjöjungfrun Minnie
Mötte jag i Madagaskar
Hon kysstes i lä
När jag bad på knä
Så en kväll Slockna' hennes kärleksflamma
Blås mig omkull, för tusan anamma
Hon bytte mig mot en forell
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare, kanske två
Om sprattlande fisken Och flickorna kära
Nätter som denna med månen i skyn
En rövare är det och sanningen nära
Det svär jag vid tatueringen min
Tyfonen Tessie
Mötte jag på Javas kust
När vi kysstes bubblade jag över i floder av lava
Sedan fick jag mitt livs skrämskott medsamma
Blås mig omkull, för tusan anamma
Ty hon var kaptenens fru
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare, kanske två
Om sprattlande fisken Och flickorna kära
Nätter som denna med månen i skyn
En rövare är det och sanningen nära
Det svär jag vid tatueringen min
Och Harpun-hanna
Hade ett nylle så man rös
Läppar som metkrokar
Och en näsa som ett roder
Kysste jag henne
Och höll henne ömt
Det finns inget värre sjöodjur
Som havet gömt
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare, kanske två
Om sprattlande fisken Och flickorna kära
Nätter som denna med månen i skyn
En rövare är det, sanningen nära
Det svär jag vid tatueringen min
Skepp ohoj om styrbord!
Sätt genast kurs mot skeppet!
Andre båtsman, kalla alle man till livbåtarna.
Ajaj, kapten.
Alle man till livbåtarna!
Hon gick till botten med hela besättningen.
Stackars satar.
Inte en levande själ kvar.
Vad kunde ha orsakat en så våldsam explosion?
Svart krut. En hel skeppslast full.
Vad fick det att detonera? Hon måste ha stött på något.
Eller kunde något ha stött emot fartyget?
Vad menar du?
- Sjöodjuret, menar du? - Ja, det är det nog.
Jag har sett fler sjöodjur i faster Gussies akvarium
än på hela kryssningen.
Visst är det sjöodjuret!
Håll klaffen på däck!
Jag insisterar
att professorn behåller sina skrönor för sig själv.
Föremål rör sig på däck från babordssidan.
Där är sjöodjuret!
Trumslagare! Alle man på däck!
Gör pumparna klara. Ladda!
Raska på där! Sikta och skjut! Vad står på?
- Hon sticker ifrån oss, sir. - Skjut akterifrån då!
Ajaj, kapten! Styr ut ordentligt.
Vi träffade, kapten. Hon vänder.
Hon vänder!
Ner i barkassen, mr Land.
Gör klart för nedhalning!
Håll i er, professorn!
Håll i er!
Hjälp! Åk inte ifrån oss!
Hjälp!
De har satts ur spel. De kan inget göra.
De måste ju! Hjälp!
Ser du någonting alls?
Nej. Vänta tills dimman lättar.
Jag håller på att domna bort.
Titta, professorn. Jag kan se något därborta.
- Vad är det? - Vet inte. Det ser ut som ett sjöodjur.
Jag struntar i vad det är, bara det flyter.
Ett sådant mirakel! En ubåt.
Ett undervattensfartyg, alltså?
Det är otroligt.
Hittills har sådana bara funnits i människors fantasi.
Vet ni vad? Jag gillar inte det här.
Ohoj! Är någon ombord?
Den... verkar övergiven.
Vi kan nog råka illa ut här, professorn.
Vi väntar. Någon kanske kommer upp.
Nej. Väntar vi, så kan tingesten dyka ner.
Det är inte alls omöjligt.
Hallå.
Är någon där nere?
Här är ju rena dagsljuset.
Och den går varken på olja eller gas.
- Ett stort geni ligger bakom det här. - Och mycken ondska.
Minns att det är ett förintelseredskap.
Hallå?
Ohoj! Är det någon där?
Ohoj! Är det någon ombord?
Hörde ni, professorn?
Någon ropar utifrån.
- Kom. - Vänta.
Se här.
Ge mig ett handtag, kompis.
- Fatta tag i åran. - Är det du, Ned?
- Kom någon annan undan? - Ja, professorn är där nere.
Så han fick sitt sjöodjur, trots allt.
Här verkar tomt men man vet inte hur länge det varar.
Och jag har ingen brådska med att hälsa på ägarna.
Jag är inte så ivrig själv.
Jag sätter hellre min tillit till havet.
Precis min åsikt. Jag ska ropa på professorn.
Hjälp till här först. Ta åran.
Vi ska vända på den här.
Släpp inte.
Här är stort.
Jag har aldrig sett något liknande.
Det här verkar vara kabyssen.
- Ser ut som kockens lediga dag. - Jag ropar på professorn.
Professorn!
Professorn?
Hör ni mig?
Var är ni, professorn?
Hallå! Jag är här inne.
Var?
Jag trodde att jag sett er för sista gången.
Vad är det?
En begravningsceremoni under havsytan.
Ned Land är här med en båt.
- Den långe mannen verkar vara ledaren. - De kan komma tillbaka när som helst.
Låt mig vara!
Hjälp!
- Genomsök båten. - Ajaj, kapten. Följ mig.
Tag fast honom!
Sänk barkassen!
Knuffas inte.
Ni kommer från krigsskeppet som angrep oss?
Vi trodde detta var ett sjöodjur,
inte en människouppfinning.
Ned Land, förste harpunerare.
Conseil, min assistent.
Jag är Pierre Aronnax från Paris nationalmuseum.
Professor Aronnax.
Er känner jag till, jag har läst vad ni skrivit.
Tur för er att er bakgrund skiljer sig
från era medbrottslingars.
Ni får stanna kvar. För upp de andra på däck.
Ett ögonblick. Vad ska ni göra med oss?
Ni var inte inbjudna. Ni kom för att förgöra mig.
Det är inte sant. De har inte skadat någon.
Ge inte oss skulden för krigsskeppets beskjutning.
- Jag kräver rättvis rättegång. - Det har ni fått.
Sjön förde hit er och får er nu tillbaka.
Sluta knuffas!
Så här kan ni inte göra! Det är ju barbariskt!
Jag är inte så civiliserad, professorn.
Jag har avsagt mig samhället, för personliga skäls skull.
Följaktligen lyder jag inte dess lagar.
Men jag är ju lika skyldig!
Jag erkänner att jag, såväl som de
gick med på att spåra det vi trodde var ett sjöodjur.
Men vi är inte mer skyldiga än resten av världen.
Skyldiga nog, anser jag.
Ni har mycket att lära, professorn.
Er bok är lysande,
men är inte omfattande nog.
Ni har begränsat ert arbete till vetenskap på land.
Sanningen om djupens historia börjar där er avslutades.
Mirakel av obeskrivliga proportioner,
hemligheter som endast jag känner till.
Men dessa är jag villig att dela med er.
På bekostnad av mina kamraters liv?
Beklagar. Ni måste välja mellan dem och mig.
Då tackar jag nej.
Ett beklagligt val, professorn.
Upp med honom!
- Gör klart för sjösättning. - Ja, kapten.
- På era platser. Klart för dykning! - Ja, kapten.
På era platser! Klart för dykning!
Sakta framåt!
- Vad har han i kikarn, professorn? - Ingen aning.
Lämpa barlasten!
Tre grader ner.
Stopp i maskin! Mot ytan!
- Dra upp de båda karlarna! - Och den tredje?
Ner med allihop och lås in dem i hytterna!
Nu vet jag vad jag behövde veta.
Hej, Esmie.
En kyss?
Iväg med dig nu. Kom in, mina herrar.
Var så goda och sitt.
Tack.
Varsågod, professorn.
Servera dem.
Era kläder hänger på tork och återlämnas inom kort.
Känn er nu som hemma i min enkla kajuta!
Enkel, säger han.
- Det här är inte dåligt alls! - Kalla mig kapten Nemo.
Låt mig framföra vårt tack, kapten. Vi är glada att vara i livet.
Här behövs inga tack. Ni står alla under den strängaste uppsikt.
Och jag avråder er från rymma.
Förstår ni?
Var fånge har väl rätt att rymma?
- Visst. - Och gäster behöver inte rymma.
Vi verkar vara både och.
Se det som en gynnsam kompromiss.
Jag tillåter inga gäster ombord på Nautilus,
och ni vet vad som händer med fångar.
Utsökt mat, inte sant?
Det smakar mycket gott.
Det ligger en gaffel till vänster, mr Land. Är ni ovan vid bestick?
Jag är inte så noga med dem.
Hur har ni råd med sådana här måltider, kapten?
Rätterna kommer från mitt kök nere i oceanen.
Här finns ingenting från torra land.
Så intressant. Smakar som kalv.
Smaken bedrar. Det är havsormsfilé.
Då är säkert det här något annat än lamm.
Det är lysfisksbringa med havstulpaner i bläckfiskssås.
Mycket gott.
Det smakar faktiskt bättre än lamm.
Min kock är oerhört skicklig i att tillaga dessa råvaror.
Har ni redan ätit färdigt?
Bara huvudrätten.
Kan jag få grädden, tack?
Grädden är förstås kaskelotmjölk.
Och den delikata frukten är syltad sjögurka.
Det kunde jag aldrig tro. De smakar förträffligt.
Ät upp er pudding, mr Land.
Är det pudding?
Vad är det?
Ett av mina egna recept. Sauté på ofödda bläckfiskyngel.
Inget här går att äta! Sauté på ofödda bläckfiskyngel!
Eftersom vi närmar oss ön Crespo,
får ni möjlighet att välja er egen mat.
Menar ni att vi får stiga i land?
För att gå på en snabb jakt.
- Det passar mig utmärkt. - Mig också.
- När sätter vi igång... kapten? - Inom kort.
De här båda följer med på jakten. Förbered dem, tack.
Ja, kapten.
- Ta en cigarr, professorn. - Tack.
Mycket angenäm.
Litet säregen. Havanna?
Sjögräs.
Jag kan inte klaga på komforten, kapten.
Men jag känner mig som en dödsdömd som just ätit sin sista måltid.
En mycket god sådan.
Tack.
Jag undrar fortfarande varför ni lät oss leva.
Jag ville se hur lojal ni var mot era kamrater.
Jag kan nog få användning för sådan oläglig hängivenhet.
Oläglig?
Det värmer mitt hjärta att ni inte höll ert liv kärare
än era medmänniskors.
Jag förstår inte.
För närvarande behöver ni inte förstå.
Men jag kan komma att behöva er.
Och tills jag beslutat mig, kan ni förströ er själv.
Här finns litteratur,
konstskatter, mina samlingar,
även musik, om så önskas.
Vi är nästan framme vid ön Crespo.
Allt detta brukade vara en ö.
Trots att den har sjunkit, är den ännu bördig.
- Här jagar vi och idkar jordbruk. - Under vattnet?
Sjön förser mig med allt jag behöver.
Just en snygg jakt! Jag visste att det var ett knep.
Kan man inte göra någonting här utan att blöta ner sig?
Det känns som om jag övertagit ett fiskjobb.
Vänta! Vad gör du med den där?
Vad gör du?
En Nautilusexpedition.
De två som försöker hinna ikapp är era kamrater.
Det är en ny erfarenhet för dem. De lär sig snart.
- Vill ni också pröva? - Ja, gärna!
Jag vill möta alla under öga mot öga.
Som ni vill. Jag ska visa er.
En säregen skymningsvärld öppnade sig för min syn
och jag kände mig som den första människan på en ny planet.
Jag var en inkräktare i havsdjupets magiska trädgård.
Kapten Nemo och jag var inte ensamma där.
Där fanns jägare och jordbrukare från ubåten,
insamlande havsbottnens skörda.
Jag beundrade hans snillrikhet
och avundade honom herradömet över denna förglömda naturvärld.
Här fanns rikligt av de råämnen
som behövs för vårt livsuppehälle.
Ett överfullt undervattensskafferi,
helt till kapten Nemos förfogande.
Otroligt! Det finns en skatt därute, kapten!
En kista med guld, silver och diamanter!
Ni skulle skaffa mat. Ingen kan äta en skatt.
Äta kan jag när som helst.
Ni värderar de ringaste av förnödenheter.
Här används krimskrams som barlast.
Barlast?
Jag lättar gärna på skutan åt er.
Det finns inte större skatter än en skarp hjärna och en mätt mage.
Böj inte ryggen för några ynka slantar när ni ska skaffa föda.
Ni verkar ha plockat upp en del själv.
- Du glömmer dig, Ned! - Pröva inte mitt tålamod!
Jag vet något som är enklare än konstant bevakning.
Sådant slöseri!
Ned, professorn vill tala med dig.
Jaså?
Var snäll och stäng dörren!
Tro inte för ett ögonblick att han kommer med tomma hotelser.
Irriterar du honom får vi alla sätta livet till.
Se vad som hände då du gav dig av på egen hand.
- Varför gjorde du så? - Fråga honom! Han kom ju också med.
Vetenskapligt intresse. Jag visste inte att han fikade efter skatter.
Inte?
Du hjälpte ju mig att bära, din lögnhals!
Sluta gräla. Vi måste hålla samman.
- Det är vår enda chans. - Vad för chans?
Jag vet vad ni vill. Galenpannan har förvridit huvudet på er.
Ni tror att ni kan lista ut Nemos hemligheter.
Det är vi skyldiga resten av världen, Ned.
- Har du en bättre plan? - Ja.
Jag vill härifrån.
Fast jag far gärna iväg med fickorna fulla.
Hur kan du vara så dåraktig!
Varför inte? Han har stora rikedomar ombord.
Det vore inte stöld. Han gjorde samma sak själv.
Kan ta kommandot här, har vi framtiden bärgad.
Jag finge min egen skuta,
och ni behövde inte ta er fram på en professorslön.
Stirra inte så skenheligt på mig!
Jag såg guldglimten i ditt öga då kistan brast.
Hör på mig, Ned!
Slå grillerna ur huvudet!
Lova att du inte sätter igång något på egen hand!
Det kan jag inte lova.
Men försök på mitt sätt först!
Jag kan nog vinna kaptenens förtroende, med hjälp och lite tid.
Kan jag räkna med dig?
Så långt kan jag väl gå.
Inget enmansmyteri än.
Det är bästa sättet. Tro mig!
En sak ska professorn ha klart för sig.
Nemo är från vettet.
Det går inte att göra överenskommelser med en galning.
Medan ni är sockersöt mot honom ska jag fundera ut en saltare teknik.
Dåre!
Han inser inte vidden av detta.
Här står vi inför tidernas upptäckt,
och han går på om guld och rymning!
Trivialiteter! Nonsens!
- Det beror ju på var man står. - Vad menar ni med det?
Ned värdesätter sitt liv mer än vetenskapliga prestationer.
Hans liv är betydelselöst.
Ert och mitt också, jämfört med grunden till allt det här.
Han får inte sätta sig upp mot Nemo.
Idag råkade vi ut för en våldsam storm.
Ett vanligt fartyg skulle blivit svårt skadat.
Lugnt och säkert
kryssade Nautilus under ovädrets räckvidd.
Jag var mycket upptagen,
så jag överlät på min assistent att hålla Ned Land under uppsikt.
Även om han verkade ha lugnat ner sig,
visste jag att han krävde ständig tillsyn.
Jag ska se efter där nere, sir.
En rövare kan jag berätta, gossar
En rövare som är sann
Om sprattelfisk Och flickor små
Nätter som denna Med månen i skyn
Söt, eller hur?
Allt eftersom resan fortsatte,
blev jag alltmer fascinerad av Nautilus
och hennes drift.
På min värds anmodan inspekterade jag fartyget.
Han tycktes vilja visa mig allt.
Vi gick in i fartygets innersta,
drivkraftsenheten.
Det var uppenbart att kapten Nemo upptäckt
vad människan alltid eftersträvat.
Universums dynamiska kraft.
Den hemligheten gav honom herravälde över havsvärlden.
Jag har svårt att förstå
hur någon kan konstruera och bygga en farkost som denna.
I ett nu
behärskas krafter bortom vetenskapens vildaste fantasier.
Denna kunskap kan ju revolutionera världen.
Eller förinta den.
Se så fridfullt det är.
Havet är allt,
en naturens väldiga reservoar där jag fritt kan färdas.
Med skenbar likgiltighet
ägde kapten Nemo nyckeln till världens framtid.
Under mina observationer
märkte jag att mäktiga krafter drev denne märklige man.
Tänk efter.
Ovan havsytan råder hunger och fruktan.
Människor utövar ännu sina orättvisa lagar.
De slåss, sliter varandra i stycken.
Bara några få fot under vågorna upphör deras välde,
deras ondska drunknar.
Här, på oceanens botten finns friheten.
Här är jag fri.
Vad skulle hända om de kontrollerade maskiner
som den här ubåten.
Då får de hellre tro på sjöodjur
och jaga mig med harpuner.
Efter 5000 mil under havet,
hade jag fortfarande inte löst gåtan kallad kapten Nemo.
Men en dag bad han mig följa med iland.
Jag kände på mig att jag äntligen skulle få mitt svar.
Fånglägret Rorapandi, den vite mannens grav.
Jag trodde det lagts ner.
Inget läggs ner om det bringar in pengar till denna avskydda nation.
Använd den här, så ser ni bättre vad jag menar.
Vad innehåller säckarna de bär?
Nitrat och fosfat till ammunition, krigets såningsfrön.
Det är en dödslast som lastas ombord,
och då skeppet seglar hem med den, dör världen lite till.
Jag var själv en av de där stackars satarna en gång.
Titta en gång till.
Glöm aldrig vad ni sett här idag.
Jag har sett nog.
Det är för alltid inetsat i mitt minne.
Jag rymde inte ensam därifrån.
Andra följde med, de finns fortfarande kvar hos mig.
Nautilus besättning?
De är hängivna män och äger en livsdrift,
men de äger också en drift att dö.
Vi grep ett av deras fartyg och flydde bortom deras sjökort,
till en plats jag kallar Vulkania.
Vulkania? Det låter avlägset.
Avlägset - till fördel för oss.
Det var där vi byggde Nautilus.
Ni får förmånen att se och bilda er en uppfattning om henne.
När vårt uppdrag är avslutat, seglar vi hem med Nautilus.
De håller på att få upp ångan, kapten.
Bra.
Skutan utan flagga seglar med tidvattnet.
Men hennes onda last når aldrig sitt mål.
- Ni har era order. - Ja, kapten.
- På era poster. - Gå under däck, professorn.
- Ska ni sänka skeppet? - Jag sa åt er att gå under däck!
Och stanna i er hytt!
Maskinerna redo.
Halv maskin framåt!
Full kollisionshastighet!
Professorn?
Mår ni bra?
Alla dessa män hade inte ens en chans.
De var sjömän, precis som jag,
mördade av monstret ni vill bli god vän med.
Sluta, Ned!
Inte vet jag hur professorn mår,
men jag känner mig som en kniv jag stack i ryggen på en vän.
Ner i era hytter!
Jag har fått nog.
Skaderapport, kapten.
Roder samt styrbords dykfenor är ur funktion.
Samla mannar till reparationsarbete. Vi gör en provisorisk lagning.
Ja, kapten.
Jag bad er att gå.
Ni bad mig också följa med i land
för att visa mig mänsklig grymhet.
Varför? För att rättfärdiga detta?
Ni är en mördare. Och en hycklare tillika!
Därute ligger beviset.
Det kallar ni mord? Även jag kan se mord!
Inte skrivet i de drunknandes ansikten,
men i ansiktena på tusentals döda!
Där syns mördarna, dödens handelsmän. Jag är hämnaren.
Är mord förbehållet
den förhatliga nation som fråntagit mig allt?
Allt utom min hemlighet,
min undervattensbåt och dess drivkraft.
De försökte. De satte mig i fängelse. Då de misslyckades...
Då de misslyckades,
plågade de min hustru och min lille son till döds.
Vet ni vad kärlek är, professorn?
Det tror jag.
Men ni känner inte till den makt som hatet förfogar över.
Det kan uppfylla hjärtat, just som kärlek gör.
Ni har mitt deltagande.
Men det är ett uselt surrogat.
Explosionerna skakade om allting.
Jag försökte bara städa upp litet.
- Får jag tala med professorn? - Om vad då?
Jag tror att saker och ting har gått för långt.
Mord bekommer honom inte alls. Jag tror att han gillar det.
Det tror du dig vara säker på?
Absolut säker?
Jag kan bara döma honom efter vad jag har kunnat observera.
Du har ingen rätt att döma honom. Du vet ingenting om kaptenen.
Han har användning för mig.
Och världen har användning för honom.
Det måste jag övertyga honom om.
Då han inser det, blir han sin egen strängaste domare.
Förstår du?
Som ni vill, kapten.
Gå nu. Låt mig vara i fred.
Kallade du mig kapten?
Ja, det gjorde jag.
Jag tyckte det fanns vissa likheter.
- Har du sett nog? - Jag vill tala med dig.
Din snokande lilla hyena! Var det här professorns idé?
Det är professorn som jag vill tala om.
Du hade rätt. Han står på Nemos sida nu.
Visst hade jag rätt. Och visst snokade du.
Jag har jämt vetat om att du stal mat och skatter.
Jag berättade inte för en själ. Jag var glad, vi kan behöva det en dag.
Sen när behöver jag dig?
Vi behöver varandra. Låt oss bli vänner.
Bli vänner? Rymma, det är vad jag vill.
Jag också. Med dig.
Vi måste rädda professorn mot hans egen vilja.
Du sade något om en plan. Stämmer det?
- Jo, visst har jag en plan. - Och?
Problemet är att den inte fungerar.
Jag fattar inte hur de navigerar här.
Inget är nedskrivet. Ingen kurs, ingen färdriktning, inget alls.
Visste vi vart vi är på väg, skulle vi ha en chans.
Inga problem.
När jag läste professorns dagbok, fick jag Nemos planer klara för mig.
Vi är på väg till Vulkania.
- Vulkania? - Ja, det är Nemos bas.
Varför sade du inte det förut? Det här har jag ju väntat på!
- Verkligen? - Javisst!
Vulkania!
Jag ska ta mig en titt på sjökorten.
Varför inte?
Jag behöver hela besättningen.
- Du får stå vakt. - Ja, sir.
- Håll utkik efter styrman. - Ja, sir.
Ned!
Lägg tillbaka dem! Han kommer.
Visst!
Snabba på! Han kommer!
Nära ögat, kompis.
Jo.
- Det här är Nemos kajuta. - Ja.
Inte illa, va?
Kanske...
Vi måste härifrån. Hittar de oss i kajutan är vi...
- Vad är det? - Ge mig penna och papper! Fort!
- Varför? - Jag har hittat något.
Jaså?
Ser du? Alla distanserna är utmätta härifrån.
Det stämmer.
Krumcirkeln! Fort!
Få se om jag kan räkna ut det här. Longitud...
- Tyst!
Se här, ta en cigarr!
Hon gillar dem!
- Vill du ha en till? Får jag en kyss? - Du har hand med djur.
Och damer. De äter inga cigarrer...
Var tyst!
- Du får mata henne. - Visst.
Du ska få en cigarr. Här. Varsågod.
Jag tycker om dig med. Jag ska se om jag kan hitta en till.
- Sluta leka med henne! - Jag leker inte!
Var tyst bara. Snäll flicka.
Ät inte för fort!
- Vi slutför reparationerna på basen. - Han kommer!
Nu går vi.
- Åter till 50 famnars fart!
Esmie!
Måste vidta undersökningar. Behöver prover. Skaffa dem!
- Prover? Vilka då? - På flaska. Raska på!
- Och bli inte upptäckt! - Nej.
Här finns allt från nudibranchia till ostron.
Ostronsäsongen är över. Häll dem i vasken. Jag behöver flaskorna.
Du får inte! De är ovärderliga.
Du tänker väl inte stoppa meddelanden i flaskorna?
Det var ju på Robinson Kruses tid.
Glömde du att vi lever på 1800-talet?
En sak till som jag glömde.
För att du spionerade på mig.
Jag vill aldrig se dig på fel sida om aktersidan.
Jag gillar inte att klå upp folk, men du förtjänade det, gossen.
Och jag som trodde vi var vänner.
Visst är vi vänner!
Kom an, smocka till mig! Smocka till mig!
- Menar du allvar? - Dräm till! Du kan ju inte missa.
Nu är vi kompisar.
Visst, skeppskamrat!
Nu ska jag berätta om mina planer.
Det må vara urmodigt med meddelanden på flaska,
men jag vet att det har fungerat.
- Sprit. - Ren sprit.
Vi silar bort grodynglen och spar spriten.
Den är ovärderlig.
Håll den här.
En som jag kände led skeppsbrott på Bahamasöarna.
Han och en kvinnlig medpassagerare, ensamma på en ö.
De hade gott om tid att fördriva,
så de skrev meddelanden
och la dem i tomma rombuteljer som de slängde i sjön.
En butelj hittades, och de blev räddade.
Hur är det?
Jag drack upp det.
Den innehöll en Flabellina oculina.
Arma kräk.
Flabellina oculina.
Hon lyder inte rodret, kapten.
Tvär helomvändning!
- Vad är det som hänt? - Vi verkar ha gått på grund.
Vad hände?
En olyckshändelse, kapten?
Det trasiga rodret satte oss på revet. Tidvattnet lyfter ut oss ikväll.
Vi ligger vid kusten av Nya Guinea. Vill ni gå i land?
Nej tack. Senaste landstigningen var förspel till mord.
- Titta efter läckor! - Ajaj, kapten.
En sådan chans kastar han bara bort!
Professorn har nog tappat i barlast.
Lukta! Ljuvligt som en änglakyss.
Torra land, kompis. Kokosnötter, mango och...
Infödingsflickor med kelsjuka!
Jag längtar så efter träd.
Jag med. Och professorn också.
Jag vet hur angelägen han är om att samla prover,
men Nemo ber han inte om några tjänster.
Varför kan inte du gå i stället?
Skulle jag väl kunna. Än du då?
Jag är idiot när det gäller att samla.
Skadar inte att fråga.
Ingen skada alls, kompis.
Kapten, jag undrade,
eftersom professorn inte vill gå i land, får jag gå i hans ställe?
Vill samla lite prover och göra några anteckningar...
- Är ni tillräckligt kunnig? - Kunnig?
Professorn och jag har arbetat ihop i åratal.
- Och jag ror. Jag har en stark rygg. - Och stark rymningslust.
Jag är ingen desertör. Glad att vara ombord, kapten.
- Låt gå, ni har min tillåtelse. - Tack.
Men håll er på stranden. Infödingarna är kannibaler.
De äter både lögnare och hedersmän utan urskillning.
- Gör jollen klar! - Ja, kapten.
Stöt ut!
Jag ser inga kelsjuka infödingsflickor.
Lugna dig.
Vi blev ju tillsagda att hålla oss på stranden.
Jag går ingenstans.
Hallå!
- Kom hit! Fort! - Vad är det?
Titta! En djungelstig.
Du har planerat det här. Du vill rymma.
Och? Vi klarar det.
Då hade Nemo aldrig släppt iland oss.
Glöm inte kannibalerna.
Skit i kannibalerna! Så sa han för att skrämma oss.
Men jag kan inte lämna professorn.
Det ante mig.
Jag tar mig aldrig igenom djungeln. Du kommer fortare fram ensam.
- Hoppas du lyckas, Ned. - Visst lyckas jag.
Och var kanonbåt inom flottan ska jaga Nemo.
Snart skrattar vi åt det här när vi tar ett glas i Frisco.
Lycka till, Ned.
Hälsa professorn!
Hallå!
Vänta på mig!
Stick inte!
Vänta på mig!
Hallå!
Vänta!
Hallå!
Kannibaler! Hundratals kannibaler!
Kapten!
- Det vimlar av båtar! - De anfaller oss!
Självklart. Ni inkräktade på deras område,
så de har rätt att inkräkta på vårt.
De kommer ombord. Ge mig en harpun! Fort!
Stäng luckan!
På den här båten ger jag order, mr Land!
- Stig åt sidan! - Ja, kapten.
- Det här måste jag se. - Otroligt.
Ett mycket bra sätt att förhindra ovälkomna gäster.
En lätt elektrisk stöt.
Inte vidare gästvänligt, men oskadligt.
På tal om gästfrihet - min har ni missbrukat för sista gången.
Hur så?
Ni har oavbrutet trotsat mina order.
- Va? - Jag sade åt er vad fångar har att vänta.
Eftersom ni insisterar på det,
gör jag er nu till viljes.
- Slå honom i järn! - Vad är det frågan om?
Ni lämnade stranden i avsikt att rymma.
Ni återkom på grund av infödingarna.
- Det kommer ni att ångra. - Skepp rundar fastlandet, kapten.
När vi är loss från revet ska jag se till att ni aldrig bekymrar mig mer.
Jag borde ha stannat hos kannibalerna.
Ett krigsfartyg.
- Ett krigsfartyg? - Ner med honom.
För ner honom!
Alla maskiner klara!
- Vi måste komma loss från revet. - Ja, kapten.
Släng all barlast!
Ner under däck! Vi blir snart beskjutna.
Ja, kapten.
- Tvär helomvändning! - Tvär helomvändning, kapten.
Släpp ut mig ur den här stinkande hålan!
Professorn!
- Ett krigsfartyg, professorn! - Krigsfartyg?
Vi kommer loss!
- En man till vattentäta dörrarna! - Ja, kapten.
Nu stänger de dörrarna.
Vänta!
- Vänta! - Släpp ut oss!
Vänta! Vi är kvar här inne!
Vänta!
Ta över!
Hur mycket vatten i drivhöljet?
Fem fot och tilltagande, kapten.
Fram med reservaxeln!
- Fram med reservaxeln! - Vi måste spjärna.
Rakt emot.
Akteränden under läckan. Upp med spelet!
Spänn linan!
Hugg i!
Professorn!
Titta! Visarna rör sig inte.
Vi gick för djupt ner.
- Gör klar konsolerna! - Ja, kapten!
Konsoler på plats!
Allt klart, kapten!
På era platser! Maskinerna igång!
Luften blir snart bättre nu då fläktarna fungerar igen.
- Hur är det med er? - Tack, mycket bättre.
- Har vi slutat sjunka? - Lyckligtvis.
Bortom vissa gränser betyder människan och hennes ansträngningar föga.
Vi kom fem tusen fot bortom dessa.
Vi gick djupare ner än någon människa gjort.
Jättebläckfisk akter över, kapten!
Full fart! Alla maskiner!
- Nu har den oss. Full elektrisk stöt! - Ja, kapten.
- Ge den en stöt till! - Går inte, kapten. Elementen är utbrunna.
Vi får slåss på ytan. Besättningen till navigeringshytten.
Ja, kapten.
Släng all barlast! Upp med dykningsspaken!
Ni bekämpar på nära håll det envisaste av alla havsdjur.
Akta er för armarna!
De griper allt de når och kramar åt tills man dör.
Djurets sårbara punkt finns mitt emellan ögonen.
Fyrtio fot och på uppåtgående, kapten.
Var beredda!
Ur vägen!
Framluckan! Fort!
Dina män på styrbordssidan! Och ni kommer med mig!
Ge mig en harpun! Jag ska gå bakom den.
Stanna här!
Ur vägen!
Hit med ett järn till!
Se upp!
Ge mig er hand!
Det var som... Är du skadad, kompis?
Vad står på? Vad har hänt?
Mr Land.
Ni räddade mitt liv.
Varför?
Bra fråga.
Det finns bara en sak en karl kan göra
när han gjort en sådan idiotisk tabbe.
Vad då?
Dricka sig full.
Och flickorna kära om nätter med månen i skyn
En rövare som är sanningen nära
Det svär jag vid tatueringen min
Trevligt att du tycker om musik. Vi har mycket gemensamt.
Tack, raring. Kan man få något att dricka nu?
Okej.
Får det lov att vara en Flabellina oculina?
Kan rekommendera dem. Mycket goda.
Får det vara litet?
Du är den enda på den här skorven som förstår mig.
Får man en kyss?
Morrhåren kittlar. Får jag se på morrhåren.
Du borde raka dig, gullungen. Annars ser du snart ut som Nemo.
En vers till.
Det var gubben Nemo
Mask och fisk fick karlarna äta
Ål till frukost
På sjögräsfat så hala av väta
De visste att vad de åt
Inte var någon biff, precis
Men bläckfiskbringan, den gick åt
Fast den stank på revets vis
Inte så högt, Ned!
Flabellina oculinorna gillar hon visst.
Glad du slipper sitta i finkan, Ned.
Visst, jag får ranta runt som jag vill. Snälla gamla Nemo.
Professorn är också lättad.
Det är ju första gången Nemo visat någon tacksamhet alls.
Hans tacksamhet ger jag katten i!
Det här är gräsligt.
Det kan du hälsa honom, från oss bägge.
Eller hur, Esmeralda?
Jag tar mig en liten tupplur. Du kan ligga där.
Stoppa om dig ordentligt. Jag vill inte att du fryser.
Godnatt, Esmie.
Min assistent berättade att ni tagit min dagbok.
Får jag fråga varför?
Jag för ingen logg på Nautilus,
och jag var nyfiken att se vad ni skrivit om kampen med bläckfisken,
särskilt biten som handlade om min egen räddning.
Enligt er utsago är mr Land en hjälte, i bästa skräpromanstil.
Det stämmer bara om ni anser ert eget liv vara skräp.
Ett sådant svar väntade jag mig av er.
Han är lika ledsen att han räddat mitt liv som jag vore om jag räddat hans.
Skillnaden är att jag hade aldrig ens försökt.
Den skillnaden ger Ned en värdighet ni inte längre besitter.
- Får jag säga något? - Det gör ni ändå. Tala!
Ni protesterar för mycket.
Jag vet att ni blev djupt rörd över Neds handling,
men ni skäms för att tillstå det.
Ni kan inte lita på era medmänniskor,
för i så fall skulle strukturen av er existens
som vilar på hatets och hämndens grundvalar,
störta samman runt er livslögn.
Ni är en knäckt man, i strid med ert hjärtas insikt.
Och ni är en mycket godtrogen man.
Godtrogen?
Ni är alltför lättpåverkad av era känslor.
Goda gärningar övervinner dåliga, ni litar på ytterligheter.
Världen är mer invecklad än så.
Godhet kan inte mätas i en så liten vågskål som mr Lands bravader.
Det han gör en dag kan han lika lätt göra ogjort den följande.
För att vara till nytta måste godhet vara konstant.
Den kräver styrka.
Vad ni kräver är fulländning.
- Den hittar ni aldrig. - Jag har redan funnit den.
Härnere. Världen utanför är ofulländad.
Om folk och nationer besatte den godhet jag talar om,
skulle jag med glatt hjärta dela med mig av allt det här
mina anteckningar, allt.
Har ni tänkt dela med er?
Det är enda skälet till att ni fortfarande lever.
Från och med det ögonblick ni steg ombord,
hoppades jag att ni skulle bli nyckeln till den plan jag tänkt ut.
Jag tänkte använda er som sändebud.
Men nu vet jag inte längre.
- Ni litar inte på mig? - Jo!
Men ni är och förblir optimist.
Tror ni verkligen att de skulle lägga ner vapnen och avskaffa slavlägren?
Ja, jag tror mig kunna övertyga dem. Låt mig försöka.
Vi närmar oss Vulkania.
Jag vill ni ska se omfattningen av de hemligheter
för vilka folk har jagat mig.
Kunskapen som kostat dem jag höll kärast livet,
den makt som ännu är min.
Energi som kan lyfta mänskligheten
ur helvetets djup upp till himmelen -
eller förinta den.
Då blir ni kanske mindre hågad att köpslå om något så dyrbart.
Vi får diskutera det när tiden är inne.
Vi har fått in ön, kapten.
- Varför stannar vi? - Krigsfartyg i sikte.
- Under vilken flagga? - Ingen flagga, kapten.
Jag förstår.
Där har ni ert svar, professorn.
De makter ni vill förhandla med har lagt oss i bakhåll för oss.
Äntringsstyrkan har redan stigit i land.
En mörk stund i historien, professorn.
De går över krönet om en halvtimme, kapten.
Om cirka tjugo minuter.
Allt måste förstöras innan de når lagunen.
- Klara för nedstigning! - Ja, kapten. Till dykningsposterna!
- Full fart framåt! - Dykningsposterna!
Fyra grader ner.
- Stopp i maskin! Ut med jollen! - Ja, kapten.
Varför all denna upphetsning, kapten?
- Vad står på? - Vi är framme vid vår bas.
Ön är omgiven av krigsfartyg.
- Av krigsfartyg? - Krigsfartyg!
Stöt ut!
- Gör allt klart ombord! - Ja, kapten.
Tag betäckning!
Titta! Där kommer de.
- Jag ska visa dem att vi är här. - Nej, Ned! Gör det inte!
Hallå!
Ni där uppe! Vi är vänner!
Skjut inte! Vi är vänner!
Där var vi som slängde ut flaskorna!
Vi är vänner! Vi skickade meddelandena!
Vilken uppskattning! Efter allt vi gjort för dem.
Då var det ni som fick hit krigsskeppen?
Någon måste slå ett slag för friheten.
Vi gjorde vad vi trodde var rätt.
Det rätta! Era idioter!
Det kommer att kosta världen tidernas viktigaste upptäckt!
Han gick i land för att förstöra allt.
Förstöra allt?
Det låter som om han tänker placera ut en bomb.
Alle man på plats!
Alla maskiner klara! Redo för dykning!
Ja, kapten. Klart för dykning!
Skall jag ta över?
Halvfart framåt!
Fyra grader ner.
Full fart framåt!
Slå av på maskinerna!
Alla spakar åtta grader ner!
Surra rodret!
Ja, kapten. Surra rodret!
Kapten!
Nu går Nautilus ner för sista gången.
Vi förstår, kapten. Vi följer er.
Vänta! Vad har det med oss att göra?
Jag ska dö och Nautilus dör med mig.
- Professorn? - Ja.
Om några minuter,
utbryter en oroligt kraftig explosion.
Min ö och hela mitt livsverk kommer att tillintetgöras.
Det är därför jag förde Nautilus...
hit,
till sin sista djupa viloplats.
Här får vi åtminstone dö i frid.
Låt varje man gå ner i sin hytt och bli kvar där.
Varför vill ni ta oss med er ner?
- Lås in dem i hytterna. - Ja, kapten. För ut dem.
Jag vill inte dö!
Jag går inte med på detta!
Kapten! Ni kan inte göra såhär.
Mer än våra liv står på spel.
Er framtidsdröm blev ju verklighet!
Jag ber er att tänka om!
En makt högre än min gör det omöjligt.
Men det finns hopp om framtiden.
Då världen är mogen
för ett nytt och bättre liv,
kommer allt detta att bli verklighet.
När Gud så vill.
Jag beklagar, Ned.
Ge inte upp! Vi är inte med i deras självmordspakt!
Stäng in honom i hytten.
Nu är det jag som ger order. Nu sticker vi härifrån.
Vi är uppe vid ytan.
Fram med jollen och stöt ut.
- Vart ska ni? - Dagboken.
- Ön exploderar vilken sekund som helst. - Jag måste hämta min dagbok.
Stöt ut.
Vad är det? Är han skadad?
Vi glömde Esmie.
Esmeralda, kom! Fort!
Skynda dig! Skynda dig!
Ner i båten! Kom nu!
Där går hon upp i rök!
Förlåt att jag smockade till er.
Vi hade inte tid med souvenirer.
Kanske du gjorde mänskligheten en tjänst.
Det finns hopp om framtiden.
Då världen är mogen för ett nytt och bättre liv,
kommer allt detta att bli verklighet.
När Gud så vill.